\section{Sata kilometriä Uuttamaata}

\begin{multicols}{2}
\noindent Eräänä lauantai iltana 6.9. saapui Hyvinkäälle juna mukanaan kaksi 
rusakkoa, joilla oli seuraavan vuorokauden sisään kahdeksan ja yksi kolmasosa 
päivämatkaa käveltävänään. Päivämatkahan on vanha mittayksikkö, joka 
vastaa noin 12 kilometriä, eli rusakoilla oli käveltävänään noin sadan 
kilometrin edestä tietä. Aivan turhaanhan eivät rusakotkaan tuollaisia 
matkoja lähde kävelemään vaan kyseessä oli Musta nahkalilja. Nahkalilja on 
suorite, jossa pitää kävellä tietyn pituinen matka 24 tunnin sisällä. 
Mustaa liljaa edeltävät kolme helpompaa matkaa, 40, 50 ja 60 kilometriä, eli 
vihreä, punainen sekä harmaa lilja. Musta nahkalilja on kolmea muuta paljon 
vaikeampi, eikä ole niiden tavoin virallinen suorite. Liljaa suorittamassa oli 
näistä rusakoista vain toinen, sillä toinen sen oli jo kävellyt.

Rusakoiden matka alkoi iltaseitsemältä hyvinkään juna"-aseman ulkopuolelta, 
missä työmaan takiamatkaan sattui heti alussa ensimmäinen pineni kierto ja 
poikkeama reitiltä. Hyvinkäältä käveltiin Jokelantietä kohti etelää 
Haapasaarentiellä kääntymiseen asti. Haapasaarentin rusakot kävelivät 
alusta loppuun, ja sen lopussa Katilansuon välittömässä läheisyydessä 
rusakot pysähtyivät ensimmäiselle tauolleen kymmenen kävellyn kilometrin 
jälkeen. Haapasaarentien päässä saavuttiin Uudenkyläntielle, jota 
jatkettiin punaisen kuun johdattelemina etelään kohti Jokelaa. Jokelan 
keskustassa reitti palasi uudelleen Jokelantielle, Jota rusakot jatkoivat 
etelään, kunnes Laululaaksossa pidettiin toinen tauko kahdennenkymmenenennen 
kilometrin kohdalla. Pian laululaakson jälkeen rusakot olivat kävelleet pois 
ensimmäiseltä viidestä karttalehdestä.

Laululaaksosta jatkettiin pidemmälle etelään, kunnes neljäsosa matkasta 
tuli täyteen keskiyöllä Puolmatkassa. Jokelantietä pitkin käveltiin sen 
päättymiseen asti Tuusulanjärven pohjoispäähän, jonka itäpuolelle 
kierrettiin Vanhankyläntien, Rantakadun sekä Järvenpään rantapuiston 
kautta. Järven itäpuolella matka jatkui etelään, ja rantapuistosta 
siirryttiin Sibeliuksenväylälle, jonka varrella pidettiin Aholan 
bussipysäkillä tauko kolmenkymmenennen kilometrin kohdalla. Seuraavat viisi 
kilometriä käveltiin etelään Sibeliuksenväylää, kunnes Tuusulan 
golfklubin kohdalla pidettiin tauko, ja käännyttiin itään Tuusulantielle. 
Tuusulantietä pitkin kävellessä muuttuvat sääolot ajoivat rusakot 
pitelemään sadetta muutamaksi kymmeneksi minuutiksi Hirsitienmäen 
bussipysäkille. Sieltä matka jatkui Tuusulantietä Keravan keskustaan, missä 
pysähdyttiin Keravan 24h Prismaan ostamaan lisää evästä. Prismalta 
jatkettiin Saviontaivalta etelään pois toiselta karttalehdeltä.

Kannistossa pidettiin neljänkymmenen kävellyn jälkeen tauko saviontaipaleen 
varrella ollella penkillä. Saviontaivalta jatkettiin etelään niin kauan, 
kunnes käännyttiin Koivikontielle, joka pian muuttui Lehmustontieksi. Tiellä 
jatkettiin etelään, kunnes käännyttiin Naakkakujalle kohti Vierumäkeä. 
Naakkakujan päässä rusakot täyttivät vesipostista pullonsa ja 
kääntyivät ainoalle reitin osalle, johon ei karttaan ollut merkitty polkua 
eikä tietä. Tämä osio ei kuitenkaan ollut pitkä, ja vierumäen 
ulkoilureiteillä tuli täyteen 45 kilometria, jonka jälkeen pidettiin pian 
tauko. Matka jatkui Raition reittiä pitkin Pirunkorven läpi, ja liittyi 
Mätäkivennummella vanhaan Tuusulantiehen. Tuusulanväylän ylitettyään 
olivat rusakot pian kävelleet matkasta puolet, jolloin pidettiin 
varusteidenvaihtotauko. Tämän jälkeen reitti jatkui Maisalantielle, jota 
käveltiin luoteeseen Myllykyläntielle, jota jatkettiin kohti etelää ja 
Helsinki"-Vantaan lentoasemaa.

Nousevan auringon mukana olivat rusakot kävelleet Myllykylän keskustassa 55 
kilometriä aikarajan puolivälin mentyä juuri ohi. Myllykyläntien 
päättyessä käännyttiin Katriinantielle, jota käveltiin etelään 
nousevien ja laskevien lentokentältä nousevia ja sinne laskeutuvia koneita 
ihmetellessä kuudenteenkymmeneneteen käveltyyn kilometriin asti, jota hieman 
ennen pidettiin tauko DHL"-etelän linja"-autopysäkillä. Katriinantieltä 
rusakot kuitenkin kääntyivät lentokentän luonaskulmassa Tikkurilantielle, 
jonka jälkeen he ollivat pian kävelleet kartan kolmannen lehden piirin 
ulkopuolelle.

Kartan neljänennen lehden ensimmäiset kilometrit käveltiin Aviapoliksessa 
länteen Tikkurilantietä pitkin. Tässä vaiheessa vaihteleva ilmanalala teki 
taas tuttavuutta rusakkojen kanssa ja pakkauksista jouduttiin kaivamaan 
päälle sadeviitat. Aviapoliksen toistuva masiema sekä sade olivat omiaan 
kävelyhengen laskemiseen, ja päädyttyään Tasatielle käveltyään 
Rällssitien koko pituuden etelään pidettiin keräilytauko sillan alla sateen 
hellittämisestä huolimatta. Tästä kuitenkin jatkettiin, ja reitin kuljettua 
Lentoasemantietä hetken etelään ja sen yhdistyessä viime vuoden nahkaliljan 
reittiin kääntyessään Ylästöntielle itään, nousi kävelyhenki taas 
huomattavasti. Ylästöntieltä käännyttiin Silvolantielle, jota pitkin 
käveltiin Silvolan tekojärven ohi Vantaanjoen rantaan, missä siltä 
käännyttiin sivupolulle, ja joki ylitettiin Silvolantiellä olleesta sillasta 
idempänä olevaa siltaa pitkin, josta käveltiin pitkäkosken 
ulkoliikuntapaikalle, missä pidettiin tauko. Tauon aikana paikalle saapui 
huoltojoukko viemään pois ylimääräistä varustusta, ja toivottamaan onnea 
matkan viimeiselle neljännekselle, joka alkoi pian rusakoiden jatkettua 
ulkoliikuntapaikalta etelään. Keskuspuiston ulkoliikuntareittejä käveltiin 
aina Eläntarhaan asti, jona aikana ruskot pitivät yhden tauon. 
Keskuspuistosta poistuttuaan pidettiin 85 kävellyn kilometrin jälkeen tauko 
Micropolis"-skeittipuistossa, minkä jälkeen matka jatkui koiliseen 
Itä"-Pasilan ja Kumpulan läpi, kunnes Annalassa istahdettiin hetkeksi 
polunvarteen penkille. Viikinrannassa rusakot olivat jättäneet taakseen 90 
kilometriä taivalta, ja näkyivät jo kartan viimeisellä lehdellä.

Viikinrannasta rusakot kääntyivät Viikin arboretumiin, joka oli tullut myös 
aiemmista nahkaliljasuorituksista hyvin tutuksi. Arboretumissa pidettiin 
tälläkinkertaa tauko, jonka aikana syötiin eväät loppuun ja vaihdetiin 
varustusta viiemistä kertaa. Arboretumin jälkeen rusakot kävelivät 
Länsi"-Herttoniemeä hipoen koiliseen , ja ylittivät Viikintien. Viikistä 
matka jatkui Myllärinlaakson eteläisiä polkuja pitkin matkan viimeiselle 
kahdeskymmenesosalleen, ja Ratasmyllyntien alituksen jälkeen 
Myllääninpolulla istahdettiin taas hetkekesi. Myllypuron vesitornin jälkeen 
pidettiin viimeinen tauko Myllypuron liikuntapuistossa, ja alitettuaan 
Helsingin ensimmäisen kehätien rusakot jatkoivat Mustapuron viertä aina 
Linnanpellonpuistoon asti, missä käännyttiin kohti loudetta. Käveltyään 
linnanpellonpolkua pitkin Humikkalantien ali ja Mustikkamäen ohi sekä 
kierrettyään Kontulan liikuntapuiston lounaiskulmaan alkoi loppusuora kohti 
Mikaelinkirkkoa ja Emänänpolkuun liittyessään, kun kirkko tuli puiden takaa 
esiin, oli rusakoiden matka päätöksessään.

Matkalla pidettin myös yllä olevaa taulukkoa, josta näkyy mihin aikaan 
rusakot ovat saavuttaneet minkäkin pisteen matkallaan. Matkan aikana 
pidetyssä taulukossa oli kuitenkin vain paikka-, matka- sekä aika"-sarakkeet, 
käytetty aika sekä etapin aika on lasketty jälkeenpäin. Kokonaisuudessaan 
rusakoilta meni suoritukseen siis 22 tuntia ja 48 minuuttia. 
Viinikanmetsänpolulta Aviapolikseen ja Aviapoliksesta Klementintielle 
käytettiin molempiin yhtä monta minuuttia, ja reitin pisin etappi oli 
selvästi Tuusulan golfklubilta kannistoon, jonka ainaka pysähdyttiin 
pitelemään sadetta ja käymään kaupassa.

Yllä olevaan kuvaajaan on laskettu rusakkojen nopeus kullakin etapilla. 
Keskimääräinen vauhti matkan aikana oli noin 4,5 kilometriä tunnissa, ja 
etappien keskivauhdit pysyivät Tuusulan golfklubin ja Kanniston välistä 
etappia lukuunottamatta kolmen ja kuuden kilometrin tunnissa välillä. 
Selvästi nopein ja ainoa kuuden kilometrin tuntinopeutta lähentelevä etappi 
oli Haltiavuoren ja Maunulan puiston välinen pikataival.

Sääoloja matkan varrelle sattui monia. Syyskuun kuudennen ja seitsemännen 
päivän välinen yö, jolloin matka aloitettiin, oli vuodenaikaan nähden 
lämmin. Kuiva se ei kuitenkaan ollut ja, vaikka kävellessä ei 
hikoilemaankaan joutunut, kasteli kostea ilma paidan lähes yhtä märäksi. 
Ensimmäisten kilometrien aikana havaittiin myös, miten noin viiden metrin 
laskun aikana ilma kylmeni huomattavasti, ja kun samaisesta kuopasta nousi, 
lämpeni taas yhtä paljon. Aamuisten sateiden jälkeen taivaat kuitenkin 
aukenivat, taaten kuivahkon loppumatkan rusakoille. Tarkistusmitatun hieman yli 
101 kilometrin matkan rusakot taittoivat ilman suurempia murheita, ja molemmat 
olivat ainakin osan matkaa mukana kahden viikon jälkeen järjestetyssä 
harmaassa nahkaliljassa.
\end{multicols}
